![]() ![]() | |
Biografia | |
---|---|
Naixement | (it) Paolo Caliari ![]() 1528 ![]() Verona (Itàlia) ![]() |
Mort | 19 abril 1588 ![]() Venècia (Itàlia) ![]() |
Sepultura | església de Sant Sebastià ![]() |
Grup ètnic | Italians ![]() |
Religió | Catolicisme ![]() |
Activitat | |
Camp de treball | Pintura ![]() |
Lloc de treball | Màntua Venècia Treviso Pàdua Verona ![]() |
Ocupació | pintor, dibuixant projectista, dibuixant, artista visual ![]() |
Gènere | Retrat, retrat pictòric, pintura d'història, al·legoria i art sacre ![]() |
Moviment | Manierisme, escola veronesa, Alt Renaixement i escola veneciana de pintura ![]() |
Catàleg raonat | Veronese : catalogo completo dei dipinti (it) ![]() L'opera completa del Veronese (it) ![]() ![]() |
Professors | Antonio, IV Badile ![]() |
Alumnes | Antonio Vassilacchi ![]() |
Influències | |
Obra | |
Obres destacables
| |
Família | |
Cònjuge | Elena Badile ![]() |
Fills | Carlo Caliari, Gabriele Caliari ![]() |
Germans | Benedetto Caliari ![]() |
![]() ![]() ![]() |
Paolo Caliari [1] o Paolo Càller (Verona, 1528 - Venècia, 19 d'abril de 1588),[1] conegut com il Veronese (el Veronès), va ser un pintor del Renaixement italià establert a Venècia, conegut per les seves pintures històriques de religió i mitologia extremadament grans, com ara Les noces de Cana (1563) i La festa a la casa de Levi (1573). Juntament amb Ticià, una generació més antiga, i Tintoretto, una dècada més gran, Veronese forma part del "gran trio que va dominar la pintura veneciana del Cinquecento" i el final del Renaixement al segle XVI.[2] Conegut com a colorista suprem, i després d'un primer període amb el manierisme, Paolo Veronese va desenvolupar un estil de pintura naturalista, influït per Ticià.[3]
Les seves obres més famoses són cicles narratius elaborats, realitzats amb un estil dramàtic i acolorit, ple de majestuosos escenaris arquitectònics i un espectacle brillant. Són especialment famoses les seves grans pintures de festes bíbliques, plenes de figures, pintades per als refetors dels monestirs de Venècia i Verona, i també va ser el principal pintor venecià de sostres. La majoria d’aquestes obres romanen in situ, o almenys a Venècia, i la seva representació a la majoria dels museus es compon principalment d’obres més petites, com ara retrats, que no sempre el mostren en el seu millor moment.
Sempre ha estat apreciat per "la brillantor cromàtica de la seva paleta, l'esplendor i la sensibilitat de la seva pinzellada, l'elegància aristocràtica de les seves figures i la magnificència del seu espectacle", però la seva obra s'ha criticat "per no permetre l'expressió del profund, humà o sublim", i dels tres grans pintors, sovint ha estat el menys apreciat per la crítica moderna.[2] No obstant això, "molts dels més grans artistes ... es poden comptar entre els seus admiradors, inclosos Rubens, Watteau, Tiepolo, Delacroix i Renoir".[4]